Den här historien är också mestadels sann.
- Anrop 1-10. Hör ni mig? - 1-10 här. Kom.
Vad är er position, 1-10?
- Okej, 1-20, var är ni? - Runt hörnet. Vad behöver du?
Vi har en 4-1-5 på 68th South Corbine Street.
Pågående 211, American Bank. Den misstänkte kör en vit sedan.
Den misstänkte är beväpnad och kör en vit sedan.
Vi ser en vit sedan på väg söderut på Main Street mot I-35-påfarten.
- Vi hakar på, skicka förstärkning. - Ser ni bilen?
Vi kör ikapp honom.
- Centralen, vi har en vit sedan. - Begär ni förstärkning?
Den misstänkte syns inte till. Bara utifall: det är en blå bil.
Alla enheter, norrut på I-35, efterföljande.
Den misstänkte tros nu köra en blå fyradörrars sedan.
- Trafikenheten är larmad. - Uppfattat.
Ursäkta mig. Behöver du hjälp med nåt?
Nej, jag klarar mig.
Fanskapet började hosta och jag körde mot avfarten, men så la den av.
Låt mig få ta en titt.
Tror du att det är kylaren?
- Det kan det vara. - Är den helt slut?
Det skulle inte förvåna mig.
- Vet du nåt om bilar? - Nej, inte direkt.
- Vart är du på väg? - Ingenstans egentligen.
- Du bara kör? - Jag bara kör.
- Du, jag gillade din pickup. - Ja, det gör jag också.
- Jag har stulit den. - Har du det?
Nej. Det var min mans.
Var är han då?
Ja du, han är...
Han är död. Där är han.
- Får jag fråga vad du heter? - Jewel.
- Jewel? Heter du det? - Japp.
- Hur så? Tror du mig inte? - Jo, jag tror dig. Det passar dig.
Det kan jag säga.
Du själv då? Vad heter du, herr "uppklädd-i-blå-kostym"?
Jag heter Bob, Bob Callahan.
- Vart är du på väg då? - Hem.
- Jag har kajkat runt ett tag. - Och gjort vad?
- Lite av varje. Jag är säljare. - Vad säljer du?
Som jag sa, lite av varje.
Vad letar du efter?
Gillar du hästar? Det där smycket, din...
Ja, det gör jag.
Så du är en hästtjej som stjäl bilar? Vad mer missar jag?
Det är nog allt. Jag har tre hästar och bor på landet...
Tre hästar? Vad heter de?
Hästarna? Wiley, Clementine och Dorothy Jean.
Dorothy Jean? Låter som en tjej i min smak.
- Rider du? - Nej, men det står på min lista.
- Vilken lista? - Saker jag vill göra, men inte gjort.
- Det är bäst du skyndar dig. - Jaså, varför det?
- Nåt mer? - Nej, jag tror vi är nöjda.
- Okej då, när ni vill betala. - Visst.
- Du körde mig, så jag måste betala. - Nej, nej, det är lugnt.
Snälla du, jag insisterar.
Tack.
- Jaha... Sa du att du är säljare? - Ja.
- Dörrknackare? - Nej, nej.
- Bibelsäljare? - Nej, definitivt inte. Nej.
- Jag skojar. - Får jag berätta nåt för dig?
Jag vet ingenting om att sälja. Jag bara hittade på det.
- Vad gör du då? - Det är en hemlighet.
- Jaså, är det det? - Ja.
- Varför då? - Säger jag det vill du inte ses igen.
- Vem sa att vi ska ses igen? - Vill du det?
- Det är... Du menar inte allvar, va? - Det gör jag.
- Det är ett skämt. - Jag menar allvar.
- Nej, det är inget skämt. - Varför skulle du ens säga det då?
- För att jag litar på dig, tror jag. - Du har precis träffat mig.
Ibland vet man bara.
- Med mig så vet du? - Du sitter fortfarande här.
Det är för att jag inte tror dig. Och om jag nu trodde dig...
Vad vore värst? Om jag ljuger om det eller säger sanningen?
- Bevisa det. - Bevisa det?
- Vill du att jag ska bevisa det? - Ja.
- Vad gör du om jag kan bevisa det? - Jag går inte ut genom dörren där.
- Nej, jag gör det inte. - Jag tänkte väl det.
Inte för att jag inte kan. För att det helt enkelt inte är min stil.
- Inte din stil? Har du stil? - Det har jag.
Säg vad det är då.
- Min stil? - Ja.
Okej, låt oss ta det här stället.
Det här stället är inte min stil.
Men säg att detta var en bank och disken där en bankkassa-
- och kvinnan där en bankkassörska. Och så går man bara in, helt lugn.
Och man hittar sig en plats och sätter sig, som vi sitter här.
Och man väntar och man tittar.
Och det kan ta ett par timmar eller ett par dar-
- men man väntar. Det måste kännas rätt, tajmingen måste kännas rätt.
Och när det känns rätt så slår man till.
Man går fram, ser henne i ögonen och säger: "Ma'am, det här är ett rån."
Man visar henne pistolen och säger: "Fyll väskan med pengar och ge mig."
"Och gör inget dumt nu. Jag vill inte att du blir skadad"-
- "för jag gillar dig. Jag gillar dig skarpt."
"Jag kanske börjar bli kär i dig, så krossa inte mitt hjärta nu, okej?"
Hon fyller väskan med pengar, ger mig den och så går jag ut helt obesvärat.
Och hon skulle...
Säg du vad hon skulle göra.
Jag retas bara med dig.
DEN SISTE GENTLEMANNEN
DALLAS, TEXAS 4 augusti 1981, kl. 23.59
Hans händer skakade. Det såg jag. Hans händer skakade jättemycket.
Om han hade skjutit... Han hade inte kunnat skjuta, så stirrig var han...
Du gjorde det rätta. Hur känns det? Är du okej?
John? John!
Jag vill inte göra en grej av det, men vi salade och köpte en present.
- Åh, jävlar. Magiska 40 år. - Nu går det bara utför.
Vi måste sätta i allihop, för pappa är här.
- Har den äran! - Jösses!
- Vad är det här? - En överraskning.
- Varför sa ni inget till mig? - Då vore det ingen överraskning.
Tårta till frukost?
Födelsedagstårta till frukost?
- Älskling, vems idé var det här? - Det var deras idé.
Jag försökte säga det till dem.
Pappa är sur och vill inte att nån nämner hans ålder.
- "Kära herr president"... - De sa att de inte brydde sig.
"Jag blev ledsen när du sköts och är glad att du mår bättre"...
Du då?
Det är din födelsedag.
Jag säger ingenting.
"Det är nog hemligt om de är många. Leker du kurragömma med dem?"
"Jag hoppas få besöka dig en dag och tror att det vore roligt."
"Tack för att du gör USA tryggt. Högaktningsfullt-Abilene Hunt."
Bil 22. Hör ni mig? Bil 22 från centralen. Hör ni mig?
Tryck på den röda knappen och säg "uppfattat".
- Säg "uppfattat, kompis". - Uppfattat, kompis.
Jag vill göra det!
Tryck på den röda knappen och säg "Centralen, Rån 7 här."
Centralen, Rån 7 här.
- Sluta larva er. - Säg "Jag måste verkligen 10-2."
Jag måste verkligen 10-2. - Vad betyder "10-2"?
- Väntar ni i bilen eller går med in? - Får jag nycklarna så radion funkar?
Och skriv en lapp till din lärare, för vi kommer att bli sena. Kom nu!
Kom igen, killen! 10-2. Kom!
Vem ber du till den här gången?
Vår fru av... den glesa och periodiska kyrksamheten.
- Det är ditt val, va? Du måste välja? - Ja.
Okej, välj då precis vad du vill. Jag menar, du gillar baseboll, va?
- Ja. - Okej, välj baseboll då.
Välj det du vill välja. Det är det viktigaste.
Gör det du vill göra, men se till att du gillar det. Förstår du?
För sen får du dras med det. Varför tittar du på mig så där?
Gillar du ditt jobb?
- Ursäkta. Får jag prata med chefen? - Det är jag. Vad kan jag göra för er?
- Jag vill höra om ett affärslån. - Det kan vi säkert hjälpa er med.
Vad för slags affärer pratar vi om?
Det här slaget.
Sätt dig.
- Pappa, jag är uttråkad. - Vad vill du att jag ska göra?
Jaha, hur mår du i dag?
Inte så bra, eftersom du frågar.
Klockan är bara barnet.
Jag ska ge dig den här.
Och det jag vill att du ska göra är att fylla den med pengar.
Har du hört om grodan som gick till banken?
En groda gick in på en bank en dag.
Han gick fram till kassören. Det stod "herr Pelletrams" på hans namnskylt.
Grodan sa: "Ursäkta, herr Pelletrams. Jag vill prata med nån om ett lån."
Herr Pelletrams såg på honom och sa: "Du får inget lån, du är en groda."
Grodan sa: "Det låter orättvist. Kan du gå och prata med din chef?"
Så herr Pelletrams gick in till sin chef och sa:
"Det står en groda där ute som frågar om han får ta ett lån."
Och hans chef säger: "Har han nån säkerhet då?"
Säkerhet är nåt man kan ha som pant för att folk ska betala sina lån.
Och han sa: "Jag vet inte. Jag går ut och hör." Och chefen satte sig.
Han går ut till grodan och säger: "Har du nån säkerhet?"
Grodan tar fram ett pyttelitet glaspäron och lägger det på disken-
- och säger: "Det där glaspäronet är allt jag äger."
Herr Pelletrams tar med päronet till sin chef.
Ska allt sättas in på sparkontot?
- "Det här är allt grodan äger." - Tackar.
Chefen ser på honom och päronet och säger:
"Det är krimskrams, Pelletrams, ge grodan ett lån."
- Fattar du? - Ja.
Jag vill göra en insättning.
Ursäkta, mina damer och herrar. Var vänliga och håll er lugna.
Det är min plikt att upplysa er om att vår bank precis har blivit rånad.
Gasen i botten.
Alla bara... Helen, jag kan sköta det här!
- Ni får inte gå. Polisen är på väg. - Jag är...
- Polisen är här strax. - Jag är polis!
John? Vad fan gör du här?
Såg ni nån konstig eller nåt udda?
- Så hur gammal exakt? - Jag tror han var runt 50 eller 60.
Närmare 60? Eller 50?
Ja... 50 till 60.
Låter det rätt, John?
Vad har hänt? Är du okej?
- Du sa att han var beväpnad? - Ja, han hade en pistol.
- Såg du den? - Ja.
- Hotade han dig med den? - Nej, men han sa att han hade en.
Du gjorde som han sa. För att han sa att han hade en pistol.
Och dessutom...
Han var också lite av en gentleman.
Hon talar inte ett ord engelska.
Och jag kan bara ett eller två ord på spanska som jag använder flitigt.
Vi verkar komma bra överens.
- Bueno para ti. - Vad ska jag säga då? Si?
Si. Absolutamente.
Jag vet när nån driver med mig och det är helt okej med mig-
- för jag klarar av att driva med mig själv.
- Jag kan driva med dig också. - Jovisst...
Fan för dig. Hon vill att jag ska ta med henne till Buenos Aires.
Har du varit där? De har tydligen jättebra poesi.
- Du tänker på Chile. - Vad är skillnaden?
- Har du varit i St Louis? - Ja. Jag har en idé till en stöt där.
...19 kadetter från Lubbock.
Han nattade alla, tog på sig sina snöskor och gick ner från berget...
Är det med på nyheterna?
- Dagens lokala nyheter: bin. - Nej.
Ingen bryr sig.
- Du bryr dig. Visst gör du? - Jag försöker.
Jag vet inte om jag måste kämpa mer eller om jag bara ska sluta.
- Sluta och göra vad? - Inte vet jag. Nåt användbart.
Där jag slipper städa upp en röra som uppstår så fort jag vänt mig om.
Okej. Du kan sluta.
Eller så kan du försöka fånga dem.
Jag trodde inte att du faktiskt skulle ringa.
Jag trodde inte att du skulle svara. Så vi är kvitt.
- Hur är det med din pickup? - Den är lagad.
Du då? Du har väl rest mycket? Sålt många biblar?
Ja, mängder. Du ser här en av regionens fem bästa säljare.
- Jaså? - Ja.
- Jag tror inte på ett ord du säger. - Det är nog klokt.
Du har inte din hörapparat.
- Du har inte din hörapparat. - Förlåt, jag hör inte.
Du har inte din... Gud!
Hey. Jag har nåt här till dig.
John Hunt!
John Hunt. Var är han? Där är han.
- Din pensionärsliga slår till igen. - Mycket roligt, Colombo. Vad har du?
Gene Gentler skickade det. Han sa att det fick honom att tänka på dig.
- Det är vansinnigt roligt. - PRO är redan inkopplade på fallet.
hörapparat
- Gene. - Hej, Gene Dentler. John Hunt här.
- Berätta om rånaren. - Du menar gubben?
Ja, samma visa. Litet byte, inga avtryck, inget modus-inget.
Så ni har inga spår, va? - Vilken jävla överraskning.
Mest för att ingen jävel bryr sig. Det är bara en rolig historia.
Inget är roligare än väpnade rån.
På tal om roligt... Nu blir det intressant.
Min fru berättade allt för sin syster för dan därpå ringde systern mig-
- och berättade om nåt hon läst i tidningen som lät väldigt likt.
- En gubbe med en pistol. - Vad heter din frus syster?
Hej, Marge. Jag ringer om rånet den 8 juni. Är utredningen öppen?
Ja. Kan du faxa det till mig?
Vad menar du när du säger mer än en? Två?
- Ursäkta. - Hej.
- Jag vill öppna ett konto. - Vad för slags konto tänkte du dig?
Det här slaget.
GAMLING RÅNAR AFFÄR
- Räcker det här? - Fortsätt ta in dem, snälla Patty.
GUBBRÅNARE MED PISTOL
Gud! Kan jag få lite hjälp?
- Okej, vi har fem delstater. - 93 rån.
- Och ni tror det är samma rånare? - Absolut.
- Hur lyckas tre män inte åka fast? - De har bara inte fångats än.
- Vad vill ni göra? - Vad vi vill göra? Vi ska fånga dem.
Hejsan.
Gråter du? Gråt inte.
- Varför gråter du? - Det är min första dag.
Nån gång måste vara den första. Inte sant?
Upp med hakan.
Du gör ett jättebra jobb.
- Och hur skulle du beskriva honom? - Han var väldigt artig.
Han verkade trevlig.
- Han var... - Låt mig gissa.
- Han var en gentleman. - Ja.
Men han var mer...
- Han verkade glad. - Glad?
Ja.
Såg han ut som nån av de här två?
Ja, typ. Jag antar...
Han bara verkade mer...
Glad.
Kom!
Det ser hemskt ut nu för jag tog ner tapeten för att tapetsera om.
Men sen hittade jag det här i gipset och kunde inte tapetsera över det.
Jag kollade upp det. Det är han som byggde huset.
Han skrev sitt namn för 100 år sen och det står där fortfarande.
Wiley här har jag haft sen han föddes.
Och Clementine var vår grannes, men hon sprang jämt in genom vårt staket.
Så till slut gav vi upp och köpte henne.
Så... allt det här tillhör dig?
Ja. Mig och banken.
Mina barn vill att jag ska sälja det, men jag älskar det för mycket.
De säger att det är för dyrt och för mycket för mig att sköta själv.
Då säger jag åt dem att komma hit och hjälpa mig.
Jag stannar här.
- Du är inte gift, va? - Jag? Nej.
Fast jag har varit. Det var när jag var ung.
Har du några barn?
Hoppas inte det.
- 75. 76. 77. - Ja.
- Får jag smaka på din öl? - Nej.
- 78. 79. 80. - Vad kommer efter 80?
- 81. - 81.
- Det är ett spår. Vart leder spåret? - Till skurken.
Till skurken. Och vart är skurken på väg?
ST LOUIS, MISSOURI 26 september 1981, kl. 7.55
Kan vi få två kaffe till här?
- Hur var bilresan? - Lång.
- Romantisk. - Romantisk?
Han gillade inte min ljudbok.
Waller!
Visa honom vad vi har funderat på att göra.
Den är stor.
Riktigt stor.
Det jag vill veta är hur mycket de har i bilen.
Jag vill prata med nån om att öppna ett pensionskonto.
- Hej. Kan du lösa in den åt mig? - Självklart. Var det allt?
Jag ser alla mina vänner köpa hus och göra vuxensaker-
- men när jag summerade allt så kändes det inte vettigt förrän...
Inte förrän nu, då allt har fallit på plats och...
- Herrn? Era kontanter. - Tack.
När jag var liten stack min farsa.
Och när jag blev tonåring gifte min mamma om sig-
- och hon gifte om sig med en snut, så...
- En snut? - Ja, jag vet.
Jag höll redan på med småbrott och sånt då.
Det första han gjorde var att byta ut alla lås i huset.
Och sen skrev han ett 30-sidigt manifest om-
- vad som ska hända nu när han bestämmer.
Saker som vi måste göra, saker som vi inte längre får göra. Såna grejer.
Det är jul. Jag går ut och festar och kommer hem sent.
Huset är igenbommat som ett fängelse. Enda chansen är ett fönster högt upp.
När jag är halvvägs in genom fönstret börjar jag tappa balansen-
- och jag hänger i julgranen och kulorna faller och glittret glittrar.
Genom glittret ser jag min styvfar i vita kalsonger i stridsställning-
- med båda händerna på sin revolver och han är klar att skjuta ett skott.
Och han säger: "Stilla! Stilla, sjöman!"
Han hade aldrig kallat mig "sjöman" förut. Det var första gången.
Och sen blev allting värre. Och det är därför jag hatar julen.
- Hallå? - Hej. Det är jag.
- Ringer jag för sent? - Nej, klockan är inte så mycket.
- Vad gör du? - Betalar räkningar, förhalar.
- Och väntar på att jag ska ringa? - Nu tar vi det lugnt. Var är du?
Nånstans i Oklahoma eller Missouri. Jag vet inte, allt ser likadant ut.
Vill du komma och hitta mig?
- Så valvet. - Valvetoch värdetransporten.
- Tror du verkligen att vi klarar det? - Ja, jag tror att vi nog klarar det.
Vi kan nog göra allt som vi vill, men det låter som om vi stilar oss.
Då stilar vi. Jag är less på att göra samma stöt om och om igen.
Det är bara småpotatis. Jag ska fylla 67 år.
Mina leder värker. Herrejesus...!
Jag ska börja tänka på min framtid. Min framtid.
Vad tänker du, Forrest? Tror du att vi kan klara det?
- Ja, antagligen. - Antagligen? Antagligen?
Har du glömt Patterson? "Antagligen" räckte inte långt där.
Jo, men det var då. Det här är nu. Och nu vet jag vad jag gör.
Ja, det vet jag också. Men jag vet också vad jag kan göra.
Och nuförtiden är det två skilda saker.
Jag behöver inte lugna ner mig. Nej, rör mig inte.
- Kan du vara tyst? - Varför måste jag vara tyst?
Du ska köra mig hem. Din bror är...
Han försökte ta mig på tuttarna. Vem låter sin bror röra nåns tuttar?
...orsakade stora skador på huset och dess innehåll.
Utredarna hittade flera brandhärdar och mordbrand har inte uteslutits.
I Dallas i Texas har polisen från flera delstater spårat-
- ett dussintals bankrån till en liga med mycket skickliga rånare.
Det ovanliga är att rånarna är lite äldre än snittboven.
Vi tror att de är 60-70 år gamla, så vi kallar dem Veteranligan.
- Bra namn. - Tack. Vi kom på det.
Poliser från många olika städer samarbetar för att haffa dem.
Gamlingar som rånar borde märkas. Hur har de klarat sig så här länge?
De har mycket mer rutin på att råna banker än vi har på att fånga dem.
Tror du att du får fast dem?
Alla här har jobbat länge och hårt och vill säkert gripa dem.
Men jag skulle gärna handfängsla dem själv.
Jag hoppas att jag får chansen.
- Hoppas de inte dör innan dess. - Okej, tack.
Tack. - Ted, tillbaka till dig.
Hej. Redan tillbaka?
- Såg ni nyheterna? - Nej.
- Hur blir vädret? - Molnfritt.
Hallå?
Du måste skoja med mig.
Du kan titta på filmerna.
De sveper in precis bakom vakterna. Som om de följde dem till en bal.
Assistenten? Assistent Hunt? Det är den här vägen.
De flesta visste inte vad som hände.
Är det här John Hunt? Du är mannen på allas läppar.
Jag måste kolla. Först följde du efter männen ut på gatan?
- Och sen sköt du på dem? - Ja, som jag sa, två gånger.
Guld? Vad tror du att de ska göra med guld?
Ingen aning. De hade sluppit undan med det, fast en lämnade det här.
TILL JOHN HUNT LYCKA TILL
En sjujäkla souvenir.
De sköt av ett av mina kärlekshandtag.
Jag avslutade faktiskt aldrig mina läkarstudier.
Säg inte det till mig.
Vi har en nyhet att berätta för er.
Polisen söker tre misstänkta som försökte råna First Nation's Bank.
- Hur är det med dig? - Jag är okej.
- Vi lyckades nästan, va? - Nej, vi lyckades.
Vad letar vi efter här?
Stanna där. Stanna, backa. Vänta tills vakterna går förbi.
- Du spolar fram. Backa. - Det tar lite tid.
- Du måste spola tillbaka. - Den spolar ju tillbaka. Du ser.
- Tryck bara... - Stopp.
Backa. Stanna inte på en tom ruta. Stanna på hans ansikte. Precis där.
Titta där.
Ler han?
Han måste tänka på dig.
- Kriminalassistent Hunt? - Ja.
Är det där gubbarna?
Ja.
- Vi kommer att behöva filmerna. - Filmerna är mitt bevismaterial.
Nej, inte nu längre. Det är en federal utredning nu.
FBI skapades faktiskt för att fånga såna här bovar.
- Det var Dillinger...-Vem mer? - Dillinger och ett gäng såna som han.
Du har gjort din del, John. Du gjorde ett bra jobb.
- Okej... - Det svåra är över.
Nu ska vi ro hem det här.
Jaså? Det är möjligt. Att ni kan ro hem det här.
Eller så kan jag pussla ihop allt och hitta ledtråden och lösa fallet.
Så kommer ni till mig och säger: "Tack, John. Låt oss skaka din hand."
"Du pusslade ihop allt. Du löste fallet."
Det är bra jobbat.
Minns du nåt?
Nej.
- Men de vill det du vill. - Ja, det är sant.
- Varför låter de inte dig göra det? - De tror att de kan göra det bättre.
- Kan de det? - Antagligen.
Kan du ge mig däckjärnet?
- Det är kanske bra. - Hur är det bra?
För att de inte är lika bra som du, så de fångar honom inte.
Du hade garanterat fångat honom. Så det är bra att du inte ska det-
- för om du fångade honom hade du inte fått jaga honom mer.
Jag gillar hur du tänker.
Det var det, va?
- Vi ses, killar. - Sköt om dig, Teddy.
Jo, jag...
Jag har velat fråga dig en sak.
Du bor mitt emot en kyrkogård.
- Av nån anledning? - Nej.
Inte det? Okej.
- Har du aldrig tänkt på det? - Nej, inte direkt.
Okej. Då så.
Vi ses nästa vecka. Och tänk på att ligga lågt. Okej?
- Okej. - Hej då, Forrest.
John?
Kom igen, John. Se inte så ledsen ut.
Vi behöver inte ödsla vår tid på ett gäng gamlingar ändå.
Vad är det där?
Ingenting.
- Vill du verkligen inte prova? - Kanske nästa gång.
- Jag trodde det stod på din lista. - Det gör det fortfarande.
Kom nu.
- Saknar du honom? - Visst.
Men vi gifte oss när vi var unga. Som ni gjorde.
Och sen kom barnen och...
Man tappar bort sig själv.
Jag gör i alla fall det.
Det är lätt att tro att allt är bra och att allting är som det ska vara.
Man tror hela tiden man är lycklig och en dag vaknar man och inser-
-att man kanske inte är det.
Man har kanske aldrig varit det.
Man vet kanske inte ens vad det betyder.
Sen händer det nåt, man kanske förlorar nån-
- eller så blir ens barn stora och flyttar hemifrån och man tänker:
"Vad har jag kvar?"
Så ja, jag saknar honom. En del av mig kommer alltid att göra det-
- men nu är det okej att vara egoistisk.
För var är man om tio år? Vad gör man då?
Varje gång jag stänger dörren tänker jag:
"Är det sista gången som jag får chansen att göra det här?"
Vet du vad jag gör när dörren stängs? Jag hoppar ut genom fönstret.
Och om jag undrar vad jag gör eller vart jag är på väg-
- tänker jag på mig själv som den lilla pojke jag var.
Och så tänker jag: "Hade han varit stolt över mig?"
Och om svaret är nej så fortsätter jag bara-
- men om svaret är ja så vet jag att jag är exakt där jag ska vara.
- Är den lilla pojken stolt över dig? - Han kommer närmare för varje dag.
Men man är aldrig exakt där man ska vara, eller hur?
För om man är det så är man död.
Och ditt lilla tioåriga jag kan ha förhoppningar och drömmar, men...
...han förstår inte tiden och världen som du gör.
Man måste fortsätta fortsätta.
Bara leva sitt liv, prova nya saker.
Man måste bara fortsätta att streta.
Ma'am, ursäkta mig. Jag vill prata med chefen.
Det är jag. Vad kan jag göra för er?
Okej, så ni vill ta över lånet?
Ja. Jag vill betala hela lånet på ett bräde.
Det går, men hon måste komma hit och skriva över...
- Jag vill överraska henne. - Jaha.
Jag ger er pengarna utan att hon behöver veta det.
Det är en sjujäkla julklapp. Ni har ett par alternativ.
Ni kan göra det som en gåva till henne.
- Hon kan överlåta fastigheten på er. - Nej, jag vill inte göra det så.
Jag vill bara lösa lånet utan att hon får veta det.
Hon får veta det på nåt sätt.
- Om jag hade pengarna här då? - Just nu?
- Har ni pengarna? - Nej, men om jag hade dem?
- Hon måste ändå skriva på papperna. - Jaha.
Det är bara lite pappersarbete.
- Fast inte just nu? - Nej.
Okej. Ja, ja... Tack.
SAN FRANCISCO, KALIFORNIEN 12 oktober 1981, kl. 9.17
Tack.
- Får jag kalla dig Dorothy? - Du kan kalla mig Dot.
Jag ska spela in samtalet, om det är okej med dig.
- Kan du inte berätta vad du minns? - Okej.
Vänta, förlåt. Vänta lite bara. Jag brukar inte sköta...
Nu gjorde du det värre.
- Så där ja. Okej. - Är det okej?
Ledsen för det där.
- Ska jag börja om? - Ja.
Okej. Jösses...
Han och min mamma höll bara ihop i två år-
- så jag mötte honom aldrig, vad jag kommer ihåg.
När jag föddes satt han redan i fängelse.
Min bror säger att han tror att han minns honom lite grann-
- men jag vet inte om han gör det eller bara tror att han gör det.
Du vet hur det är. Man hör en historia och ser en bild-
-och så lägger man ihop två och två.
Vi hörde alla slags historier. Hon berättade många historier om honom.
Och de hängde inte ihop riktigt, men vi var bara barn.
Han var iväg och seglade på havet ett år och...
Jag tror att han var och krigade.
- Stora historier. - Ja, exakt. Det spelade ingen roll.
Han var bara pappa.
Han gjorde saker och en dag skulle han komma tillbaka och träffa oss.
Och när jag var 15... jag tror att han skulle bli frigiven-
- så mamma satte oss ner och berättade sanningen för oss.
Utifall han skulle söka upp oss.
Men det gjorde han aldrig, så...
- Han har aldrig ringt eller skrivit? - Nej.
Nej, det har han inte.
Jag vet inte ens om han vet att jag finns.
- Och han är morfar. - Ja, han är väl det.
- Vad heter han? - Det där är Robbie.
- Robbie, vännen, vill du säga hej? - Nej.
- Ledsen. - Nej, det är ingen fara.
Jag har en son i hans ålder.
- Tror du att du kommer gripa honom? - Jag hoppas det.
Om du gör det vill jag inte träffa honom.
Jag vill inte peka ut honom i en sån där vittneskonfrontation.
Nej, det blir inte nödvändigt.
Jag tycker att han borde låsas in.
Min mamma sa till mig att han alltid sa:
"Jag är en ny människa nu."
Och sen började han göra det igen.
Om och om igen.
Fast efter allt det så älskade hon honom ändå så länge hon levde.
- Det här då? - Det är vackert.
- Det är för dyrt. - Vad sägs om nåt...
- Det här då? - Jag älskar det.
- Vill ni prova det? - Gärna.
Ta den tid ni behöver.
Vad tycker du?
Vi tittar på det i ljuset här.
Jag skäms så.
Jag bara gick. Jag kände mig så... Jag är hemskt ledsen.
Ska jag ta av det?
Nej, jag... jag tar det.
- Hur mycket? - 249,99 dollar inklusive moms.
Ja, jag sparade allt det här när jag var hans advokat.
Jag tänkte att jag kanske skulle skriva en bok eller nåt sånt.
Eller berätta för barnbarnen om det. Det är en helt fantastisk historia.
- Är det där mannen du letar efter? - Ja, jag tror det.
- Forrest Tucker var äkta vara. - Herrejösses.
13 år och cykelstöld. Snacka om att börja tidigt.
Han har suttit inlåst hela livet. Utom när han rymde.
16 lyckade rymningar.
- 16? - Det är nåt slags rekord, va?
För några år sen rymde han från San Quentin i en båt.
Han byggde den av skräpvirke och en presenning och gud vet vad.
Han målade Marin Countys logga på sidan och bara seglade därifrån.
Träffar du honom så berättar han allt.
Han berättar allt om sina äventyr och säkert om några han inte haft.
Nån skulle ha sagt åt honom att sluta när han låg på plus.
När man hittar nåt man älskar...
Jag blev hans advokat när han greps i Montana för några år sen.
Det var en biljakt, vilket jag sen fick veta inte alls var ovanligt.
När de sen skulle gripa honom sa poliserna att han sköt på dem.
Han sa att han inte hade en pistol, att det var avgasknallar från bilen.
Det är nog halva sanningen.
Han hade alltid en pistol.
Men om du säger att han aldrig har avfyrat den så tror jag dig.
Jag minns att jag satt med honom en gång och jag sa: "Forrest"...
"Det måste finnas ett enklare sätt för en som du för att livnära sig."
Och han såg på mig och sa:
"Jag pratar inte om att livnära sig. Jag pratar bara om att leva."
Håll händerna där jag ser dem! Och inga dumheter!
- Hej, älskling. - Hej.
- Hittade du honom? - Ja, typ.
Vad betyder det?
- Ja du... jag kom på vem han är. - Och?
Han är en man som är gammal, men förut var han ung.
Och han bara älskar att råna banker.
- Är det allt? - Det är allt.
Precis som du är en man som är polis som ska fånga honom.
Ja. Nåt sånt.
Det är sent.
- Det är inte så sent, älskling. - Barnen sover.
- Hur djupt sover de? - Herrejösses...
Kom igen, vi går ut. Vi går ut. Vi skaffar barnvakt.
- Jag måste jobba i morgon. - Än sen?
- Vad händer med dig? - Jag vet inte.
- Vänta. Borde du inte ringa nån? - Och säga vad?
- Att du har hittat honom. - Jag säger det inte till nån.
I kväll är han bara min.
DALLAS, TEXAS 13 oktober 1981, kl. 20.57
- Hey. - Ja?
- Du försvann ut i rymden där. - Ja, förlåt.
Ja... Vill du sticka härifrån?
- Vi har precis beställt paj. - Nej, jag menade resa nånstans.
- Typ en semester? - Ja.
Jag vet inte. Jag har djuren att sköta och...
Hade du velat göra det?
- Kanske. - Okej.
Har jag inte sett dig på tv?
- Kanske. - Jag tror det.
Du jobbade med Veteranligan, va?
- Ja. - Har ni fångat dem?
Inte än.
- Är ni nära? - Vi närmar oss.
Jag vill inte verka oförskämd, men jag ska rätta till den här lite.
Jag tvingades lära mig göra det i katolska skolan.
Så där, nu ser du proper ut. Har du en tjej med dig?
- Jag har min fru med mig. - Vad roligt.
Är man proper så kommer man långt. Då ser man ut att veta vad man gör.
Även om man inte gör det.
Forrest?
Jag vet vad jag gör.
- Hej då. - Hej då.
Forrest Tucker, du är gripen! Gå bort från bilen!
Upp med händerna och gå bort från bilen nu!
Gör det inte! Ut ur bilen!
- Två bilar söderut på... - F-552 kör söderut...
Snälla.
Snälla. Min pojke.
Okej, stanna här.
Är han okej?
Jag förstår.
Okej. Tack för att du ringde.
- Vad är det som har hänt? - De har gripit honom.
- Har de? - Ja.
Hur?
Nån pratade.
Vad händer nu?
Han hamnar i fängelse.
Det är synd.
Ja, det är det väl.
Jag är ledsen att inte du grep honom.
Det är inte jag.
Veteranligan finns inte mer.
I går kväll grep federala agenter i Fort Worth ligans ledare.
74-årige Forrest Silver Tucker.
Tucker är mest berömd för att ha iscensatt-
- en av de mest innovativa rymningarna från San Quentin.
Det är bara en av många rymningar och ännu fler brott...
Efter några år i frihet har tiden hunnit ikapp denna yrkesbrottsling.
Man har också gripit Teddy Green som Tucker träffade på San Quentin.
En tredje ligamedlem är på fri fot-
- men polisen säger nu att Veteranligan har gått i pension.
Forrest Tucker, du har besök.
Du ljög för mig om ditt namn.
Jag antog att du visste.
Det frågade kriminalarna mig. Om jag visste.
Om jag ens hade den... blekaste aning.
- Vad sa du? - Jag sa "Självklart inte".
- Jag är ledsen. - Ja du, det är jag också.
Här. Jag har skrivit nåt till dig.
- Vad är det här? - Det är alla mina tidigare rymningar.
(1) 16 JUNI 1936 St James ungdomsvårdsskola, Florida
(2) 14 FEBRUARI 1942 Southern Points-arresten, Florida
(3) 22 NOVEMBER 1944 Attica-fängelset, New York
(4) 1 JANUARI 1945 East Jersey-fängelset, New Jersey
(5) 27 JULI 1950 Red Onion-anstalten, Kentucky
(6) 12 AUGUSTI 1952 Milwaukees rådhus, Wisconsin
(7) 2 OKTOBER 1955 Shawnee-fängelset, Illinois
(8) 25 DECEMBER 1956 Bud Bartlett-häktet, Oklahoma
(9) 21 JANUARI 1957 Huntsville-fängelset, Texas
(10) 22 NOVEMBER 1958 Kansas City-anstalten, Missouri
(11) 5 OKTOBER 1960 (minns inte var.)
(12) 28 SEPTEMBER 1962 Lebanon-fängelset, Ohio
(13) 4 JULI 1963 Angola-anstalten, Louisiana
(14) 16 DECEMBER 1966 Folsom-anstalten, Kalifornien
(16) 10 AUGUSTI 1979 San Quentin-anstalten, Kalifornien
- Kommer du, Forrest? - När jag är klar. Jag kommer strax.
Okej.
BADANKAN
Den här då?
Jag sparar det bästa till sist.
Kanske...
Kanske skulle du bara stanna här.
Och det gjorde han.
Groventrén är på andra sidan hallen om du behöver nåt.
Okej.
Du får stanna så länge du vill.
Tack.
Jag är glad att du ringde.
Jag är glad att du svarade.
Samuel Ariela Maj 1881
Sen fortsätter vi.
Det spelar ingen roll vart. Vi kanske åker över till Arizona.
Vägarna är raka. Och vi bygger ett hus.
Ja, vi bygger ett hus.
För om jag inte rotar mig snart far jag ut i omloppsbana.
Jewel, vakna.
- Jag måste iväg lite. Behöver du nåt? - Nej.
- Hur länge blir du borta? - Inte länge.
Hallå?
- Hallå? - Hej, John.
Ja, det är jag.
- Vem är det här? - Hur är det?
Forrest Tucker. Är det du?
- Jag hörde att du kom ut. - Ja, nog kom jag ut alltid.
Vad hände? Tröttnade du på att gräva tunnlar och klättra över staket?
Ja du, jag trodde det, men...
Forrest?
- Forrest, mår du bra? - Ja, snart gör jag det.
Forrest Tucker rånade fyra banker till den dagen.
När han till slut fångades noterade poliserna som grep honom...
...att han log.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2019
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB